Облаците току-що просветнаха.
Вижте! Ето ги пак.
Облаците не просветват. Отразяват светлина от земята.
Надушвам нещо изгоряло...
Това е битка.
Stray!
In the cold breeze, that I walk along...
The memories of generations burn within me.
Been forever, since I cried the pain and sorrow...
I'll live and die, proud of my people gaining.
I'm here standing at the edge...
And staring up at where the moon should be.
Stray!
No regrets 'cause I got nothin to lose.
Ever...
Ever... stray!
So I'm gonna live my life as I choose.
Until I fall, stray!
Stray!
Загубихме контакт с отрядите от другите градове.
Напълно отрязани сме.
Разбрах. Чух достатъчно.
Джагара и тъпите й войници...
Защо й да напада града ни след толкова време?
Войниците, които превзели замъка, изглежда, че търсели нещо.
Вълците!
Това е абсурдно.
Отдавна са изчезнали.
Не. Има слух, че Джагара има отряд, специализиран в търсенето на вълци.
Ти се присъедини наскоро, и затова може би не си чул.
Отрядът ни видя тези момчета, когато бяхме в града на Дарсия.
Бихме се с тях,
и онези от нас, които паднаха, имаха белези от нокти по тях.
Вълците могат... да заблудят хората.
Суеверни глупости!
Командире...
Не сме видели достатъчно, за да потвърдим нещо.
Ако се оставяте нещо такова да ви заблуди, значи вече сте изгубени.
Изгубени?
Какво ни остава да изгубим?
Войниците на бойното поле не трябва да мислят за смисъла на битката.
И за какво се бием? Тази битка вече е решена.
Чуй ме какво казвам. Какви сме ние?
Ние сме войници, наети от Благородник.
В допълнение, имаме оръжия.
И нещо повече, имаме противник, с който да се сражаваме.
Какво повече ти трябва да знаеш?
Подсигурихме маршрут за атака на закотвен боен кораб.
Отлично, пригответе се за атака.
Отряд Б ще взриви кораба.
Отряд А и подкрепленията да отидат на изхода и да чакат заповеди.
Ще пресрещнем войниците, които напускат купола.
Да, сър!
Защо хората се бият?
Вероятно заради Благородник.
Да тръгваме, Киба.
Това е армията на Джагара.
Намерихме ги.
Кои са тия?
Не мърдай!
Вие... Какво сте?
Защо ни спасихте?
Не беше умишлено.
Този е един от онези, които ни преследваха, когато срещнахме Чеза.
Познаваш ли Чеза?
За какво говориш?
Тя е момичето, създадено от цвете.
Вие сте... Онези от тогава...
Значи бях прав.
Къде е Чеза?
Цветето тръгна с вас.
Беше отвлечена от войници със същите брони като тези, които ви нападат.
От Джагара?
Значи така е станало...
Сега разбирам защо ни нападнаха...
Оукам, Дарсия, Джагара...
Благородниците ще направят всичко, за да докопат Цветето.
Виж, татенце, нас не ни интересува какво правят Благородниците.
Ние само те питаме дали си виждал Чеза или не.
Не съм я виждал.
Но ако тези войници са я отвели, бих се отправил право към замъка на Джагара.
Отвъд морето от плаващ лед.
Чакайте!
Сериозно ли ще се биете сами с Джагара?
Боря се, за да защитя съществото, което се нуждае от мен.
Просто е.
Командире, тези не бяха ли...?
Да.
Ще успеят ли?
Съберете оцелелите от отряди А и Б, които са все още в купола.
Ще нападаме всеки враг, който премине през блокадата.
Командире...
Те са наши другари.
Ще си отмъстим на тези, които потъпкаха гордостта ни.
Много си мълчалива.
Добре ли си?
Добре съм, защото не съм сама.
Ти...
Харесвам как ухаеш.
Когато съм край теб, започвам да се чувствам много странно.
Дори и в сегашното положение.
Защо те хванаха заедно с мен?
Знам, че можеш лесно да се измъкнеш?
Ами, винаги свършвам така.
Мен... Руус...
Моят Старец. Никога не съм успявала да защитя някого.
Никога не съм насреща, когато съм най-необходима.
Освен това, вече не мога да бъда с него.
Не е възможно.
След като те срещнах, осъзнах, че не съм знаела коя съм.
Затова нямам гордостта, която притежават останалите вълци.
Но някъде дълбоко в мен, знаех какво означава.
И затова реших да те защитавам на всяка цена.
Не исках да прозвучи толкова тържествено. Извинявай.
Толкова си мистериозна. Не мога да повярвам, че ти говоря така.
Между другото, момчетата казаха, че ще дойдат за нас.
Дотогава аз ще те вардя.
Блу, ти наистина вярваш в Хиге, нали?
Защо пък Хиге?
Тоя незначителен плейбой...
Той въобще не ме интересува.
Хей, що за място е там... Раят?
И аз не знам.
Хубаво. Като отидем там, ще разберем.
И пак се почва. Какво ще правим сега?
До никъде няма да стигнем, ако ги нападаме един по един.
Знам.
Това е пътя, по който ще тръгнем.
Към замъка на Джагара.
Шер.
Какво?
Всичко ще е наред. Аз съм с теб.
Защо винаги трябва да се случи така?
Дори и когато съм насаме с теб, пак не мога да се възползвам...
Дори краката си не мога да мърдам.
Както и да е, чух нещо, докато ме разпитваха.
Очевидно вече не сме разведени.
Какво искаш да кажеш?
Казаха, че всички документи за женитбата ни, са били унищожени.
Което означава, че никога не сме се развеждали.
Не съм сигурен дали съм щастлив или тъжен.
Не се движи!
Когато се прибера у дома, ще опека хляб.
Ако успеем да се измъкнем, да отидем на някое далечно място.
Където никой не ни познава.
Червен покрив над малката ни къща. Ще си направим голяма градина.
Ще засадим домати и билки в градината...
И ще си вземем и куче.
И тогава...
Тогава... да направим дете.
Едно момиченце.
От теб ще стане прекрасна майка.
И тогава...
Тогава...
Ти искаш ли го?
Всичко свърши.
Мислиш ли, че можем да започнем отначало?
Заблуждаваш се. Все още не е свършило.
Не дойде ли до тук, за да наблюдаваш, до самият край?
Всичко ще е наред.
Аз ще те защитавам.
Захвърлих всичко заради теб.
Само ти ми остана на света.
Хъб...
Добре ли си?
Май да.
Това са войници на Оукам.
Без значение какво ще се случи, това е шансът ни.
Да, да вървим.
Да потърсим Чеза.
Шер.
Този сърбеж...
Насам!
Доста удобно.
Чеза!
Кучето на Куент...
Сега ще ви освободим.
Трябва да се отдалечим.
Хъб!
Чеза!
Хъб!
Защо го правиш?
Оукам и Дарсия ги няма...
Защо се биеш?
Разбирам го.
Но не мога да живея по друг начин.
Аз съм глупав човек, който може да запази достойнството си като се бие.
Гордост...
Натъкнах се на вълците на бойното поле.
Вълци, които оцеляват като заблуждават хората.
Имаше времена, когато щях да отхвърля това като халюцинации на побъркан.
Но се оказа истина.
Те търсеха Цветето.
Момичето родено от Лунно цвете и вълците.
Всичко това е предсказано в Книга за Луната.
Изглежда, че сме били въвлечени в света на легендите, без да забележим.
Ще те откарам до най-близкия град.
Не, благодаря.
Имаш ли нещо против да взема това?
Както искаш.
Накъде мислиш да се отправиш?
Право към замъка на Джагара.
Има нещо, което трябва да намеря.
Разбирам.
А ти?
Връщам се в Студения град.
Командире, войниците на Джагара са завзели целия град.
За мен, това може би ще е последната битка.
Затова няма да го направя за Благородник.
Ще се боря за това, което трябва да защитя.
Този град е нашият дом.
Командире, всички се качиха!
Добре, връщаме се в Студения град.
Да, сър!
Ще те оставя ти да караш.
Какво има?
Няма никакво съмнение.
Да вървим.
Battle's Red Glare
Превод: ckitnik
Been a long road to follow
Been there and gone tomorrow
Without saying goodbye to yesterday
Are the memories I hold still valid?
Or have the tears deluded them?
Maybe this time tomorrow
The rain will cease to follow
And the mist will fade into one more today
'cause the road keeps on telling me to go on
Something is pulling me
I feel the gravity of it all
Следва.
Колко ли години минаха, откакто за последно хванах кормилото?
Но благодарение на това все още имам книжка.
Аз съм отличен шофьор без инциденти и без глоби.
Какво? Чакай малко! Тази кола няма автоматични скорости?
Pieces of a Shooting Star
В днешно време? Не мога да повярвам.